–God dag. –God dag, Monsieur Voizot.
Lugn, det kommer att gå bra. Du kör ju så bra.
–God dag. –God dag.
Starta bilen.
Varsågod att köra ut på vägen.
Sväng höger.
–Nu svängde du till vänster. –Förlåt!
Fortsätt framåt.
–Är det första gången du kör upp? –Femte.
–Jag ville ha squash. –Oj, förlåt.
–Hur kan man kuggas fem gånger? –Måste vi prata om det igen?
Hur kan min dotter vara en sån odugling?
–Jag tror jag ger upp. –Hur ska du då köra firmabilen?
Jag ska inte ta över grönsaksståndet, pappa! Jag ska flytta till Paris.
–Först ska du ta examen. –Ja, det saknas bara ett ämne.
Du kuggades i juni, så du kuggas säkert i september också.
–Du har inte pluggat på hela sommaren. –Du får väl se.
–Vi betalar då ingen Parisvistelse. –Det har jag inte bett om heller!
–Okej, jag tar väl morötterna. –Varsågod.
–Madame? –Ett kilo endiver.
God dag.
–Jag heter Constance. –Jag känner ingen Constance.
–Är det du igen? –Ja. Är ni Henri Voizot?
–Hurså? Är du polis? –Nej, jag studerar.
Constance Piponnier. Har er son inte berättat om mig?
Nej, inte alls. Men jag är förstås väldigt glömsk. Det är åldern.
–Adjö då. –Men...
Helt otroligt!
Det är ohövligt att stänga dörren mitt i ett samtal.
–Jag trodde samtalet var över. –Har ni inte ett rum att hyra ut?
–Det där sköter min son. –Ja! Han sa att jag skulle tala med er.
Det kan väl hända.
Det tog mig två timmar att ta mig hit, så jag skulle gärna vilja se rummet.
–Får jag komma in? –Ett par minuter, då.
Torka dig om fötterna, så du inte drar in nån smuts.
–Har ni städat? –Vad är det för fråga?
–Frågar jag dig om du har duschat? –Ja, i morse.
Det var ju bra.
–Ett piano! –Det får du inte röra.
Ingen fara, jag spelar inte längre.
Nåja... Den här vägen.
–Hur länge har ni bott här? –lngen aning.
Länge, med andra ord.
Jag går aldrig in i det här rummet. Det kan vara fullt av kackerlackor.
Här är det.
–lnte illa. Lite retro, så där. –Retro?
–Det är ett uttryck. –Det känner jag inte till.
–Är tapeten...? –Ja, det är original.
–Och mattan? –Den var ny en gång i tiden.
Nu ser det mer ut som en hundfilt. Till en hund som inte är så kräsen.
Jag lägger en matta på, bara. Är det här toaletten?
Ja, men kranen fungerar inte.
Du behöver inte låtsas vara intresserad. Adjö.
–Man har utsikt mot träden. Jättefint. –Det är en kyrkogård. Makabert.
Nej då. Det är så sällsynt med grönska i Paris.
Nej... Jag följer dig ut.
Stämmer hyran som din son skrev?
–Vad skrev han, då? –200 euro.
–Skrev han det? –250.
Precis, och det är faktiskt ett bra pris.
–Lite minns ni allt ändå. –Jag låter mig inte luras.
–Vilket fint tvättställ. –Det var min fru som valde det.
–Är hon död? Avliden, menar jag? –Det har inte du med att göra.
–Ni har det i alla fall väldigt fint. –Men varmvattenberedaren fungerar inte.
–Så ni duschar kallt? –Ja.
–Det är retro. –Snarare medeltida.
Tvärtom–det är framtiden! Man spar på både el och vatten.
–Man duschar inte för länge. –Nej, det är klart.
–Då duschar jag nog helst inte alls. –Man hör att du inte har upplevt kriget.
Nej, det har jag inte. Nåja, jag ska tänka på saken.
Det finns ju varmvatten! Ni ville bara avskräcka mig.
Det var ett test. Jag vill inte ha en lortgris inneboende.
–Jag är noga med hygienen. –Då tar jag rummet.
Sakta i backarna... Du har ju inte fyllt i formuläret.
– "Röker du?" –Nej. –Det är viktigt.
"Husdjur?" –Nej.
Det är också viktigt. Min sköldpadda tål inte andra djur.
–Har ni en sköldpadda? Får jag se? –Nej, svara på frågorna nu.
"Har ni pojk–/flickvän?"
–Får jag inte ha det? –Nej, inte här.
Jag tål inte förälskade par som viskar och håller handen.
–lngen kille, alltså. –lngen alls.
–Och absolut inga föräldrar. –Det låter bra.
–Det krävs regler när flera ska bo ihop. –Flera?
–Vi är ju bara två. –Det är fler än en.
–Hej då. –Lycka till.
–Vad står du här för? –Det gällde rummet.
Kom in. Torka av er om fötterna!
Kom in, då.
Tack.
–Hur många kvadratmeter är det? –Nio. Det står i annonsen.
–Är det en bäddsoffa? –Ja.
Jag är intresserad. Här är mina papper.
–Här är toaletten. –Fint. Tack då.
Nu kommer de snart. Klä på dig.
–Får jag inte lära känna din dotter? –Lägg av. Klä på dig nu.
Jag måste nog sluta träna. Byxorna har blivit för trånga.
–Hallå? –Det är Henri Voizot. Rummet är ditt.
–Tack för att ni valde mig. –Jag drog lott.
–Alla kandidater var lika hemska. –Äntligen är ödet på min sida.
Ödet är bara skit.
–Jag har fått ett rum i Paris. –Vad roligt! Grattis!
–Gör det dig inget att jag flyttar? –Vi visste ju att det skulle sluta så.
–Ja... Självklart. –Skynda dig nu.
Då så...
Här är lite pengar som pappa glömde sätta in på banken.
Men mamma! Jag hittar ett jobb i Paris.
Här är lite choklad till Monsieur Voizot.
Tack, mamma.
–Om ni börjar lipa, gör jag det också. –Skynda dig ombord på tåget då.
God dag.
Ska du ha med dig allt det där? Jag måste nog höja hyran.
Jag är ju tjej.
Allt som ligger och skräpar här åker ut.
–lnte kläder, väl? –Allt!
–Så kan ni ju inte göra. –Jo. Nu har jag varnat dig.
Här är reglerna i övrigt.
–Vad är det här? –Det är till er.
–Det är 20 sidor! –Det är bara en sammanfattning.
–Ni råkar inte ha varit militär? –Absolut inte. Jag var revisor.
–Så lustigt. –lnte särskilt.
Jo, för själv övertrasserar jag alltid mitt konto.
Det låter ju lovande för hyran...
Ja, hon kom i morse.
Sluta nu, Paul. Jag klarar av att ta min medicin själv.
Nej, på söndag kan jag inte.
Nej, det har inte med Valérie att göra!
Dig kan man ju aldrig berätta nåt för. Nåja. Adjö.
–Lyssnade du hela tiden? –Nej, men jag hörde allt.
Jag vill inte ha en inneboende som lägger näsan i blöt.
Men jag kan säga så mycket att min son är en idiot.
För han har flyttat ihop med en idiot. Hon har blivit kuggad fyra gånger!
Hon kanske bara drabbades av panik.
Hon har inget lokalsinne, hon går vilse på snabbköpet.
Och så vill hon ha barn.
Så jag kommer att få barnbarn med IQ som en guldfisk.
Hon vill ha in mig på ett hem för gamlingar!
Men mig rår hon inte på. Vänta bara...
Du kommer att förstå det när du själv får en korkad svärson eller–dotter.
–Vad för nåt? –Svärdotter. Ditt barns fru.
–Jag tycker inte om det ordet. –Det passar henne bra.
–Du får inte röra pianot. –Det gjorde jag inte.
Ska jag behöva låsa det?
–Jag tittade bara. –Ljuger gör du också.
Jag är gammal, men inte döv.
–Jag tror inte att du får bo kvar. –Jag ska inte röra det igen.
Vi låser det, och ni tar nyckeln.
Nej, du är opålitlig. Du har inte betalat hyran.
–Det ska jag göra på en gång. –Nej, faktiskt...
Dina föräldrar har inte gått i borgen för dig–
–så jag måste be om två månader extra i förskott.
–Det blir 750 euro. –Va?!
–Det kan jag inte betala nu. –Då måste jag be dig att flytta ut.
Jag behöver bara ett litet uppskov.
Jag kan hjälpa till med vad som helst.
Jag behöver ingen hjälp.
Jo, en sak kan du faktiskt få hjälpa mig med.
–Det gäller min son och min svärdotter. –Ja?
–Du skulle kunna... –Vad för nåt?
–Jag är inget fnask. –Det har jag inte sagt heller.
Jag vill bara att min son ska vidga sina vyer.
–Jag vill inte förstöra för dem. –Det är bara ett slags test.
Du ska bara flörta lite med honom.
Om han ger dig nobben är deras relation stabil, men annars...
Ja, då är det väl lika gott att sätta stopp för det.
Män kan vara otrogna utan att lämna frun.
Vanliga män, ja. Men min son är ganska timid av sig.
Valérie är hans första kvinna. Han tror nog inte att han kan få bättre.
Men om han förstår att han kan få en snygg, ung tjej som dig...
–Tänk om nåt händer. –Nej då.
Min son har sina brister, men han är en gentleman.
Du ska nog tycka om honom. Han var riktigt söt som barn–
–men det har bara gått utför med åren.
Som jag brukar säga, efter 40 har man själv ansvaret för hur man ser ut.
–Kastar du ut mig om jag vägrar? –Du kan ju inte betala hyran.
Men ställer du upp, slipper du hand– penningen och får tre månader gratis.
Vad säger du?
–Ett halvår. –Tre månader.
–Ett halvår. –Fyra månader.
Ett halvår.
–Du är girig. –Nej, mitt konto är övertrasserat.
SERVITRIS SÖKES
–God kväll. –Hej.
En vodka, tack.
–Så där. –Tack.
Känns det bättre?
–Söker ni fortfarande en servitris? –Ja.
Men det handlar om disk och städning också, och det är bara deltid.
–Det går bra. –Kom hit i morgon och prata med chefen.
–Den här bjuder jag på. –Tack.
–Ska du ut och resa? –Ja, jag funderar på det.
Du blir inte anställd om du tömmer hela flaskan.
Ingen fara, jag dricker inte i tjänsten.
–Då ses vi i morgon. Tack. –Hej då.
–God dag. –God dag.
–Är ni Henris son? –Ja, men säg Paul.
–Constance. –Hej, Constance.
–Ursäkta att jag öppnar i nattlinne. –Jag kom ju oanmäld.
–Kaffe? –Ja, varför inte?
Hur kunde du veta vem jag var? Jag och pappa är inte lika.
Han har berättat om dig.
–Har han sagt nåt elakt? –Nej.
Jo, jag känner honom.
–Sa han att jag ser dum ut? –Nej, inte dum.
Att jag är tråkig? En idiot?
En tråkig idiot?
–Han har knappast sagt nåt snällt. –Nej.
Nej, det vore inte likt honom.
Jo! Han har sagt att jag ser hopplöst ut, men att jag var söt som barn.
–Exakt så sa han. –Jag förstår.
Men när du såg mig var jag inte lika ful som förväntat.
–Förlåt. –Det gör inget.
Inte lika ful som förväntat är inte så pjåkigt.
–Har han sagt att jag är ful? –Nej, att du är alldaglig.
Så rart av honom. Håller du med?
Tja... Du ser väl normal ut. Du är i varje fall inte ful.
Ni vet hur kvinnor ska tas i er familj.
Vänta!
Vänta.
Jag ville prata med dig om att pappa inte mår så bra.
Han har andningsproblem. Hyran är låg, för att du ska hålla ett öga på honom.
Han ska ha Ventolin på nattduksbordet och ta tabletter två gånger om dagen.
–Kan han vara ensam på natten? –Ja, så illa är det inte.
Bara vi är vaksamma. Okej? Jag måste tillbaka till jobbet.
–Är du också revisor? –Ja.
Jag slapp inte undan. Det var väl mitt öde.
Ödet är bara skit.
Så han har redan redogjort för familjens filosofi.
–Trivs du inte med ditt jobb? –Det var inte det här jag drömde om.
Men jag hade inte fallenhet för nåt annat, så jag tog över efter honom.
–Har ni bekantat er? –Jag berättade just om mina misstag.
–Syftar du på Valérie? –Nej, på mitt arbete.
Vilken otacksamhet! Han får ärva firman, och så låter det så där.
Jag går nu.
Varför kom du hit? För att få se Constance i nattlinne?
–Det är inte mycket tyg i det. –Man vänjer sig vid hans humor.
Sa hon att hon är här på prov? Jag vet inte om jag ska behålla henne.
Det lät likadant om mig också under hela min uppväxt.
Du kan väl komma på lunch på söndag?
–Du tackade ju nej till att äta hos oss. –Jag föredrar att vara här.
–Har du nåt emot det, Constance? –Nej, inte alls.
Jag kan laga maten. Jag är inte så duktig, men jag kan försöka.
Hon är ju perfekt för att vara här.
–Lagar hon mat som Valérie, åker hon ut. –Säg inte så.
Jag är bara ärlig, även om det inte passar alla.
Det där är inte ärlighet, utan konstant förnedring.
–Jag vill bara hans eget bästa. –Nej, du går mig på nerverna!
–Hej då, Constance. –Hej då.
–Hej då, pappa. –Hej då.
Ta på dig halsduken, så du inte fryser.
Tror du att han gillar dig?
Jag tror nog att han tyckte att du såg någorlunda bra ut.
Och nattlinnet är perfekt. Ta det på söndag.
–Jag har nog nåt bättre. –Nej, det är perfekt.
–Men nu kan du klä på dig. –Det är varmt.
–Är inte det där mina tofflor? –Jo...
Jag har inga egna, och de är roliga.
Ta mina saker, du bara.
–Önskas dessert? –Ja, tack.
Kolla in ryggsäcken. Det är funktions– material och det är tio års garanti.
–Otroligt, va? –Verkligen.
Kan du inte hjälpa till lite?
Har du sett, Audesh?
Om du ska laga lunch så får du sätta igång nu.
–Upp och hoppa! –Det är svintidigt...
–Upp med dig! –Ja!
Jag har tänkt på er son, förresten. Du har rätt, han är ganska hämmad.
Ursäkta?
–Han verkar blyg, om det låter bättre. –Ja, det gör det.
–Hej! –Hej, jag heter Valérie.
Är det Constance? Så ljuvligt att äntligen få träffa dig.
Detsamma. Kom in!
–Är inte Henri här? –Jo, han kommer strax.
–Ljuvligt. –Jag är vrålhungrig.
Prästen fick fart på hungern. Oblaten smakade som en liten aptitretare.
–Kristi kropp är ingen aptitretare. –Det sa jag inte.
Jag sa att den smakade som en aptitretare.
–Jag måste springa ut i köket. –Har du lagat maten? Ljuvligt!
–Vänta tills ni har smakat. –Det är tanken som räknas.
–Sa Paul att jag skulle göra dessert? –Ja. Tack.
–Nej, smulpaj ska vara varm. –Ja, men så länge...
–Nej, då blir den ju kall. –Är du rädd att den ska bli förkyld?
Förlåt?
–Det var bara ett skämt. –Jaså, ett skämt! Ljuvligt!
–Ursäkta mig. –Det var inget roligt skämt.
Hallå? Hej, Claire.
Tappar han päls? Nej, det är inte normalt.
Vilket torrfoder får han?
Ring till veterinären. Han har säkert blivit smittad av grannhunden.
Du har gott inflytande på Henri. Han knorrar mindre.
Bra, då duger jag i alla fall till nåt.
Handlar det verkligen om att duga?
Det är ju skönt när man hittar sin plats.
–lnte sant? –Jo, kanske det.
Det är ju inte alla människor man tycker om heller.
–Är det inte så för dig? –Jo, självklart.
En del klienter går mig på nerverna.
–Vilka trivs du med då? –De är sällsynta.
Det finns några, men jag kommer inte på dem nu.
Du gör mig lugn, till exempel.
Jaså?
Jag visste inte att jag hade den effekten.
Jo. Och det är nåt annat också.
–Du känns bekant. –Jaså?
–Men det händer ofta. –Ja, men du tog mig som exempel.
–Ja, du känner ju inte mina vänner. –Nej, det förstås.
Jag känns alltså välbekant och lugnande?
Vilken effekt har jag på dig?
Inte direkt lugnande.
–Men du är trevlig. –Bara trevlig?
–Fryser du inte i den tunna skjortan? –Ska du inte byta om?
–Det är ju söndag. –Ja, då klär man sig därefter.
–Du är så gammalmodig. –Du vet att det är Herrens dag.
Herren har väl inget emot morgonrockar. Eller står det i Bibeln?
Sluta nu.
–Är jag inte fin så här? –Jo då.
–Men en skjorta vore sexigare. –Säger du det?
–Har du gjort raviolin själv? –Nej, det är från burk.
Men jag tog comté i stället för gruyère.
–Vi är mycket imponerade. –Hur kommer ni överens, då?
Det blev en liten konflikt om pianot, men nu går det bättre.
Får hon inte spela? Du lät ju stämma det i fjol.
–Lägg dig inte i. –Det gör inget, jag spelar inte längre.
–Du älskade ju när mamma spelade. –Jag vill inte minnas.
–I så fall borde du sälja pianot. –Sluta upp med att lägga dig i!
–Om du slutar lägga dig i mitt liv. –Nu är ni kvitt!
–Bad nån om din åsikt? –Säg inte så till Valérie!
Jag gör som jag behagar i mitt eget hem!
–Ska du inte spela lite? –Nej, det är ingen bra idé.
Jo, spela lite för oss, Constance.
Hellre pianomusik än käbbel.
Jag kan en adagio av Bach. Men det var länge sen.
Tycker han inte om Bach?
–Eller klassisk musik i allmänhet? –Den påminner honom om mamma.
–Jag ber om ursäkt. –Det är inte ditt fel.
Nåja... Vi ska nog gå nu.
Smulpajen, då?
–Vi har ju inte ätit min smulpaj. –Jag är inte hungrig längre.
Söndagslunch utan dessert? Jag tycker att man ska avsluta med nåt sött.
–Ni kan ju ta med den hem. –Nej, jag gjorde den ju till er.
Jag kan få tillbaka formen sen.
–Helst diskad. –Självklart.
Det var en god gratäng, lilla Constance. Får jag kalla dig det?
Javisst...
CONSTANCE PIPONNIER: ICKE GODKÄND
–God morgon! –God morgon.
–Vilket vackert väder. Ljuvligt! –Kanske det...
Första hjälpen–kursen är här i närheten, så jag tänkte hämta formen.
Javisst... Men jag har inte diskat den än.
Jo, ser man på. Den är ju ren.
Du är allt en riktig skämtare. Jag älskar skämt!
–Särskilt de roliga. –Ja, de är bäst.
Constance? Hur är det fatt?
–Sätt dig. Vad är det? –Henri!
Kom! Constance mår dåligt!
–Vad är det? –Jag mår illa.
Behöver du kräkas?
Nej...! Inte i min ugnsform!
Det är faktiskt inte helt olikt din smulpaj.
Du får inte dricka sprit igen. Förstått?
Jag lyckas inte med nånting. Hela mitt liv är ett fiasko.
Säg inte så, lilla Constance.
Jag har redan fått gå om ett år. Ska jag behöva gå om ett till?
–Jag vill hem till Orléans. –Så farligt är det inte.
Jo, det är en katastrof.
Jag får panik på examensprov.
Jag kommer aldrig vidare. Jag är värdelös.
Kanske, men det är för tidigt att avgöra det än.
–lnte sant, Henri? –Hon är klarsynt. Det är ju bra.
Nej... Hon behöver bara lite vägledning. Hon har bara inte hittat rätt än.
Tror du att det var "rätt" för mig att bli revisor?
–Men du var väl bra på det? –Ja, men det var en börda.
–Trivdes du inte med det du gjorde? –Så är det för de flesta.
–Så vill jag inte ha det. –Vad vill du göra med ditt liv, då?
Inte vet jag, många saker.
Pappa säger att det enda jag kan är att lata mig. Men det är ju inget jobb.
–Pianot, då? Varför slutade du spela? –De förstörde det för mig.
Monsieur Leguélec, min lärare på konservatoriet, var en skitstövel.
Men innan det älskade jag att spela. Jag vann priser och allt.
–Börja igen, då! –Jag är för gammal.
Inte då! Det är aldrig för sent. Man måste ge sig själv tid.
Det finns ett afrikanskt ordspråk som lyder:
"Långsamt böjer sig bananen."
–Bach eller Chopin? –Nej.
Varken eller. Inte Schubert heller.
–På grund av er fru? –Prata inte om henne.
Det här, kanske?
–Det är inget jag känner igen. –Jag har skrivit det själv.
Du kan spela egenkomponerad musik. Det blir ju perfekt.
–Det låter faktiskt riktigt bra. –Det är ljuvligt.
–Det är första gången ni ger mig beröm. –Beröm ska man vara förtjänt av.
–Valérie... Vad hände med hans fru? –Hon dog.
För 30 år sen. Han borde komma över det.
–Har han inte träffat nån ny? –Nej, ingen alls!
Hur dog hon?
Hon tvättade fönster. Hon halkade och föll från tredje våningen.
–Var det lustigt? –Det var ju så dråpligt.
Ja, men hon dog av det!
Han klandrade sig själv. Och han vägrade att anställa nån.
Paul är mycket glad över dig.
–Själv då? –Jo, din man är mycket trevlig.
–Har ni nån käraste? –Nej, inte just nu.
Varför inte? Du som är så söt.
Du kanske föredrar mer mogna män?
–Vart vill du komma? –lnte vet jag...
Du kanske är förtjust i Paul.
Nej, inte alls! Det försäkrar jag dig om.
–Så bra då. Adjö, lilla Constance. –Adjö.
–Vad är det? –Får jag prata med er?
–Vad gäller det? –Valérie. Hon älskar er son.
Hon är rädd för att förlora honom.
Det är väl klart. Han försörjer henne, och hon lyfter inte ett finger.
Hon sätter griller i huvudet på honom.
–Som vad då? –Det angår inte dig.
Jag vill inte bli indragen i era problem.
Vill du flytta ut?
Jag beklagar, men jag kan inte göra det.
Du får stanna till på måndag, sen ska du ut.
–Annonsen är ju helt ny. –Ja, men det är uthyrt.
–Allt kan väl inte vara uthyrt? –Jag kan tyvärr inte hjälpa er.
–Det passade min budget. –Ni får lov att leta vidare. Adjö.
Adjö.
–Mamma! –Älskling!
–Jag har saknat dig! –Och jag dig.
Kom in.
Vänta lite, gumman.
–Har ni tagit mitt rum? –Nej, vi målar bara om.
Sen ställer vi tillbaka dina saker. Vi kanske har en arbetsplats i hörnet.
Men det är fortfarande ditt rum.
–Om jag vill sova här, då? –Då får du väl sova på soffan.
–Constance! –Hej på dig!
–Vann ni? –Nej, vi förlorade med 0–7.
Ser man på... Den lilla parisiskan förärar oss med ett besök.
–Var inte orolig, jag ska inte stanna. –Sluta nu.
Jo... Hur gick det med examensprovet?
–Det var väl förra veckan? –Ja.
–Kuggade du igen? Jag visste det. –Nej, pappa.
Jag ville bara vänta med att berätta, så vi kunde fira tillsammans.
Blev du godkänd? –Anne, hon blev godkänd.
Är det sant? Jag är så stolt över dig!
–Tack. –Bra jobbat.
–Har vi nåt att skåla i, Anne? –Jag hämtar champagne.
–God kväll. –God kväll.
–Har du packat än? –Nej.
–Jag gör som vi hade bestämt. –Så bra då.
Paul kommer på onsdag efter simträningen.
Jag ser till att bli försenad, så att du hinner förföra honom.
Berätta om honom.
Ja, du... Han älskar fotboll.
Han håller på Bordeaux. Och så älskar han Knulp.
Det är en roman av Herman Hesse, som jag gav honom när han fyllde 20.
–Var det nån post? –Brev från banken, och reklam.
Vänta lite. Titta vad det är.
Rörmokare, pizza, sushi...
–London School of Music. –Vad är det?
En skola i London där man lär sig att komponera musik.
–Märkligt att de delar ut reklam här. –Det kanske inte vore en så dum idé.
För mig? Skulle jag bli kompositör?
Varför inte? Det var så fint, det du spelade.
–De skulle inte ta emot mig. –Hur vet du det?
Jag bara vet det. Jag har inga rekommendationer.
Vet du vad det är som hindrar dig? Att du själv inte tror att du kan.
Pappa har alltid sagt att min musik inte berör honom.
–Då är han en idiot. –Säg inte så!
Jag säger bara vad jag tycker. Jag skulle ta hans omdöme med en nypa salt.
–Så då får du kalla honom för idiot? –Ja.
En jubelidiot.
–Paul? Vad gör du här? –Jag?
Jag simmar här varje onsdag.
–Då är det därför du är så vältränad. –Tycker du?
–Jag trodde inte att det syntes. –Jo, det gör det.
Jag fryser, så jag går upp nu.
Vänta!
–Vill du ha skjuts hem? –Nej, jag kan ta tunnelbanan.
–Jag ska ändå hem till pappa. –Ja, i så fall så.
Lyon lyckas inte ta ledning mot Benfica. Det står just nu 1–1...
Lyon har inte en chans.
–Tycker du om fotboll? –Ja, verkligen.
–Jag håller på Bordeaux. –Är det sant?
Pappa kommer därifrån. Vi brukade gå på match ihop.
Det var bara då vi verkligen umgicks.
Först gjorde jag det för hans skull, men sen fick jag smak för det.
–Håller du på PSG? –Nej, på Bordeaux!
–Har du släkt där? –Nej, jag tycker bara om laget.
–Helt otroligt. –Ja, helt otroligt.
–Men de säljer för många spelare. –Ja, och köper aldrig in några!
–Så bygger man inte ett lag! –Verkligen inte!
Helt otroligt.
–Pappa?–Är han inte hemma? –Han kommer nog snart.
Jag ska visa dig nåt så länge.
Det är inte sant.
–Fast det är ju inte så kvinnligt. –Det håller jag inte med om.
–Är det Knulp? –Ja, jag älskar den.
–Har du läst den? –Ja, absolut.
I slutet, när han talar med Gud... Visst är det bra?
Ja, det är ljuvligt.
Har du läst förordet av Démuant?
"Vi är alla vår egen väg. Vi kan förstå varandra..."
"...men bara finna svaren i oss själva."
–Så du har läst det. –Jag älskar det.
–Det lät fint när du sa det. –Jaså? Tack.
Jaha...
Minns du att jag tyckte att du verkade bekant?
Det är nog för att vi har liknande erfarenheter.
Min relation till pappa är knepig. Han förstår mig inte alls.
Jag tror att det är likadant mellan dig och Henri.
–Märks det? –Har jag fel?
Nej, inte alls. Han är ingen vidare pappa.
–Du borde vara strängare mot honom. –Ja, men det är svårt.
Han skulle älska dig ändå. För han älskar dig mycket.
–Det märks inte. –Jo, då.
När han säger: "Ta på dig, så du inte fryser."
Då menar han: "Jag älskar dig."
Ja, kanske.
Du är mogen för din ålder, Constance.
Det är därför jag inte umgås med killar i min egen ålder.
Män blir intressanta först när de har fyllt 40.
–Nu försöker du bara vara snäll. –Nej, jag tycker om dig.
–Tycker du inte om mig? –Nej. Eller jo, men...
–Jag är för gammal för dig. –Jag bryr mig inte om ålder.
Jag bryr mig inte om konventioner och regler.
Du är galen! Vad är det för speciellt med mig?
–Du är fin. –Fin?! Nej...
Kanske intressant, rolig eller trevlig, men "fin"...?
–Ska du gå? –Ja, det är nog bäst så.
–Ska du inte vänta på Henri? –Nej, jag ringer honom sen.
Vänta, Paul!
–Det här är mitt telefonnummer. –Jag vill helst inte ha det.
Det var ju synd.
–Men det var en trevlig kväll. –Ja, det var det.
Hälsa pappa att jag väntade på honom, men...
–...att han kan dra åt helvete? –Ja, precis.
–Hälsar du honom det? –Det ska du nog säga själv.
Det har du rätt i.
Jag tar ditt nummer, men jag kommer inte att ringa dig.
Berätta nu! Jag hade hörapparaten avstängd, så jag hörde ingenting.
–Jag tål inte mig själv. –Struntprat.
–Jag kan inte se mig själv i spegeln. –Titta inte, då.
Han älskar sin fru.
–Hon försöker få honom att sälja firman. –Är det därför?!
Det är en framgångsrik verksamhet som det tog mig 50 år att bygga upp!
Han bjuder säkert ut mig, men det är uteslutet.
Du behöver inte göra nåt. Fortsätt flirta, men när han tjatar säger du:
"Inte förrän vi har gift oss!"
Det sa Valérie, och han väntade faktiskt.
–Nu driver ni med mig. –Nej!
–Tack! –Tack!
Jag planerar att cykla runt hela jorden.
Sydamerika, Nya Zeeland, Afrika...
Vad häftigt!
Jag hade tänkt göra det ensam, men det kanske är bättre att vara två.
–Vill du följa med? –Jag vill nog stanna i Paris.
Vi kan ta en tandemcykel, så trampar jag.
Kom, vi dansar!
–Jag ska nog gå nu. –Redan?
–Hej då. –Hej då.
Vad gulligt av dig. Tack, Simon.
Jag måste kila nu. Stänger du efter dig?
–Ja. –Jag ringer dig.
JAG DIGGAR DIG /PAUL
Helvete.
Han har inte ringt, och jag vågar inte ringa.
–Glöm honom. Han är ju DJ. –lnte bara, han är musiker också.
Det hände nåt mellan oss. Du får träffa honom i kväll.
Nej tack.
–Det är stängt. –Jag vill prata med Constance.
Hej.
Hej...
–Fick du meddelandet? –Ja, det fick jag.
Man använder inte "diggar" nuförtiden. Jag svarade inte för att...
Nej, jag förstår. Det är ju lite knepigt att umgås med en gift man.
Men jag har sagt till Valérie att jag behöver en paus.
–Jag har inte lovat dig nåt. –Det behöver du inte göra.
–Jag vill inte förstöra ert äktenskap. –lngen fara. Slappna av.
–Jag kan inte slappna av. –Vi går och äter och slappnar av ihop.
Nej, vi ska ut.
–Vi ska väl snart gå? –Ja, de andra kommer strax.
–Ska ni på diskotek? –Diskotek?
–Ja... vi ska på klubb. –Ja, det är klart.
–Var ligger den? –Ganska långt bort.
–Då kan jag köra dit er. –Nej...
Åker du hellre tunnelbana?
–Vill ni ha champagne? –Menar du det?
Han bjuder på champagne!
–Stiligt!–Ta för er. –Vilken lyx!
Tack.
–Ursäkta, det måste vara nåt fel. –Nej, två magnumflaskor blir 3000.
–Förlåt. Det blev en riktig skitkväll. –Nej, varför säger du så?
–Vad är det som är fel? –Jag är så trött på det här.
Det blir bara fel för mig.
Så är det ibland i livet, men det går över.
–Du är en fantastisk människa. –Det vet du inte. Du känner mig inte.
Nej, men... Jag ser ju saker.
Jag ser att du vill vara självständig.
Att du kämpar, att du gör ditt bästa. Det kommer att löna sig i längden.
–Tror du det? –Självklart. Det kommer att bli bra.
Det var trevligt att höra.
–Det är ingen bra idé. –Jag gillar verkligen dig.
–Paul... Det går för fort. –Jag förstår.
–Jag ringer, så träffas vi snart igen. –Okej.
Nu kan livet börja igen
Nu börjar nya äventyr
Men det är andra äventyr
Men det är andra äventyr!
–God morgon. –Hej!
–Bilnycklarna, tack. –Men... Vart ska du?
Jag behöver bilen, bara. Jag skulle just ringa efter en taxi.
–Får jag nycklarna eller inte? –Ja, ja...
Jag kan förklara. Vi gick ut efter firmafesten.
Tiden bara flög iväg. Jag sms: ade dig.
–Ja, och jag ringde 15 gånger! –Det var dålig mottagning på klubben.
–Har du varit på diskotek? –I dag säger man klubb.
–Du märker ord, och du är otrogen! –Det är jag inte alls!
Älskling... Förlåt!
–Vem var du ute med? –Med kollegerna.
Enligt Nicole tog festen slut 21.30 och alla gick hem.
Det är en officiella versionen, ja. Föreställ dig Nicole på en klubb.
–Är det här Nicoles, kanske? –Nej, det är Jérômes.
Du står där och ljuger! Jag hatar dig!
Till Constance: Jag har tänkt på dig hela helgen.
–Mérants dossier. –Tack.
Hej, Constance. Du svarar inte.
Vi sa ju att vi skulle ses, men jag har inte hört nåt från dig.
Jag förstår inte varför.
Jag ringde till den där musikskolan i London av ren nyfikenhet.
Det är för sent att ansöka i år, men de har antagningsprov i juni.
–Vad ska jag göra i ett helt år? –Du får väl förbereda dig!
Jag kan ändå inte ansöka utan rekommendationer.
–Var kommer det här ifrån? –Jag åkte till Orléans.
Sökte ni upp Leguélec?
Jag sa att jag var pensionerad skatteinspektör–
–och att jag har aktiva kolleger kvar.
Jag vet inte varför, men han blev skraj.
Tack.
–Jag vet inte vad jag ska säga. –Var tyst då.
–En öl och en tomatjuice till bord 2. –Det är nån som väntar på dig.
–Vill du ha nånting? –Nej, det är jag som ska bjuda.
Flygbiljett och hotell. Vi ska till Venedig i tre dagar.
Det kan jag inte göra, Paul. Du måste glömma det som hände.
Varför det? Det är sällsynt att två människor har så mycket gemensamt.
–Nu jagar du upp dig. –Tacka för det, jag känner mig levande!
–Och Valérie? –Hon är hos sin syster. Jag är fri.
Det är inte jag. Jag har träffat nån.
–Jaså, när då? –I helgen.
–Han är i min ålder. –Jag trodde du föredrog äldre män.
Jag är hemskt ledsen, Paul. Det är nog bäst så här.
Vill du ha nånting?
Nej, tack.
Jérôme vill att ni kommer till rådhuset.
–Vill han tala med mig? –Ja, det var tydligen brådskande.
Jérôme!
–Vad är det? –Jag ville inte ta det i telefon.
Valérie har frågat mig hur det går till när man begär skilsmässa.
–Hallå? –Hej, Paul. Det är jag.
–Vad är det där? –Vet du inte det?
Valérie är gravid.
–Så provrörsbefruktningen gav resultat? –Nej, det var på naturlig väg.
Visst är det otroligt? Jag blev helt mållös.
Jag började gråta, och vi höll om varandra.
Vi har försökt i nästan tio år!
Ska ni behålla barnet?
Jag frågar bara. Man vet ju aldrig. Omständigheterna kunde ha varit bättre.
–Du tar priset, pappa. –Ska du säga.
Nyss ville du ha Constance, och nu vill du bli pappa.
Jag visste inte att Valérie var gravid. Jag förirrade mig lite.
–Du verkade ganska nöjd. –Nu är jag mycket lyckligare.
Jag trodde att du skulle glädjas åt att du ska bli farfar.
Det är klart jag gör. Varför säger du så?
Du reagerar som om det vore ett cancerbesked.
–Ska jag skrika och jubla? –Ja, det skulle nog de flesta göra.
Barn innebär mycket bekymmer, Paul.
Jag förstår att det kan verka lockande.
Men tänk på hur världen ser ut.
På söndag kommer vi hit och äter lunch.
När hon berättar det här, ska du bli glad och inte säga såna här saker.
–Och annars? Hotar du din egen far? –Nej, jag varnar dig.
Om det går dåligt på söndag kommer du aldrig att träffa oss igen.
Du får aldrig träffa dina barnbarn och du kommer att dö ensam.
Tror du att det skrämmer mig?
–Vad roligt! –Tycker du det?
–Jag visste inte om... –Det är ju fantastiskt!
–Valérie måste vara överlycklig. –Ja, hon strålar av lycka.
Det är bäst så här.
Jag måste erkänna en sak.
Paradoxalt nog tror jag att det är din förtjänst.
–Hur menar du? –Det var efter simhallen.
När jag kom hem efter att ha lämnat dig där hos pappa–
–kände jag mig så självsäker och bekräftad.
Enligt läkarna var det den kvällen hon blev gravid.
–Det är inte sant. –Jo.
–Tack ska du ha. –Tacka din fru!
–Vi ska nog inte träffas på ett tag. –Som du vill.
–Vi önskar dig en mycket trevlig resa. –Tack. Skål!
Han kan knappast cykla till Mauritius.
Den här är till dig. Så att du inte förfryser öronen i Anderna.
–Sitter den bra? –Jättefint.
–Tänk att du kommer iväg till slut. –Jag kan inte stanna här hela livet.
Ursäkta mig.
–Hallå? –Hej, Constance.
Du har fått brev från universitetet.
Det ser ut som om du inte har tagit din examen.
–Jag har sagt att du inte får dricka. –Lämna mig i fred.
Har du skickat din ansökan till musikskolan i London?
–Jag ska inte söka. –Vad säger du?
Pappa säger att jag inte duger till det. Han har rätt.
–Jag ska arbeta med honom på marknaden. –ldel goda nyheter...
–Varför respekterar han inte din vilja? –Respekterar ni er sons vilja?
–Jag försöker bara undvika en katastrof. –Det är precis vad pappa säger.
Vet du hur min fru dog?
Ja. Hon tvättade fönster.
Det var ingen slump att hon ramlade ut genom fönstret.
Hon hade 2,5 promille i blodet.
Jag dricker inte så mycket.
Det sa hon också i början.
–God dag. –God dag.
–Jag visste inte att du var kvar. –Jag ska inte stanna.
Det är nog bäst så.
Det är chokladtårta. Jag tål inte smulpaj längre.
–Varför inga kindkyssar? –Man kan aldrig vara nog försiktig.
–Han har väl inte glömt? –Nej, han kommer säkert snart.
–Hur är det med dig, Constance? –Jag ska flytta hem till Orléans.
Jag ska arbeta på marknaden med mina föräldrar.
–Det låter tungt. –Ja, men det känns bra ändå.
Kroppsarbete passar nog mig bäst. Jag har inget studiehuvud.
Jag har något viktigt att berätta.
Men då måste Henri vara här.
–God dag. –Så trevligt att se dig, Henri.
Jag väntade på dig.
Jag säger det på en gång.
Jag borde egentligen vänta, men jag kan inte hålla mig.
Paul och jag...
...ska få barn!
–Gratulerar. Det är fantastiskt. –Tack.
Vad roligt att du blev glad.
Ja, jag är glad.
Jag var faktiskt lite orolig.
Jag vill ju inte vara som Constances pappa.
–Hurdan är han, då? –Det tar vi en annan gång.
–Skål för barnet! –Ja, för barnet.
Helt fantastiskt.
Jag hoppas att ni ursäktar mig, men jag behöver vila mig en stund.
–Jag förstår att det är omtumlande. –Ja, det är det.
–Han verkar inte helt nöjd. –Tro mig, han gör sitt bästa.
Ja?
–Har de gått? –Ja, de ville inte störa er.
Jag går också nu.
Jag ville bara säga tack för allt.
Jag tyckte att ni var riktigt vänlig mot Paul och Valérie.
Ja, där ser du. Allt är möjligt.
Det gäller dig också.
–Det är för sent nu. Pappa väntar. –För sent?
Har du tänkt vänta med att leva tills du blir gammal?
Man har bara ett liv, Constance.
Adjö.
Var är dina saker?
Jag flyttar inte hem till Orléans. Jag vill inte jobba på marknaden.
Har jag kört ända hit för att behöva höra det?
–Jag ber om ursäkt. –Det räcker inte!
–Hämta sakerna och sätt dig i bilen. –Nej.
–Du behöver du aldrig mer komma hem. –Dina hot biter inte på mig längre!
Jag vill ägna mig åt musik! Jag tänker åtminstone försöka.
Kan du inte förstå det?
–Du är envis som en åsna. –Äpplet faller inte långt från trädet.
Som du vill.
–Är allt bra? –Ja.
–Om jag kommer in måste ni hälsa på. –Absolut! Mig slipper du inte så lätt.
–Jag har så ont i magen. –Oroa dig inte.
Du har kämpat i flera månader. Det kommer att ge utdelning.
–Mitt liv hänger på det här. –Jag är säker på att du kommer in.
Det är skönt att höra er säga så.
Nej, låt bli det där! Skynda dig nu.
–Vi ses om 15 dagar. –Ja, det gör vi.
Oroa dig inte, jag ska ingenstans.
–Ring om Valérie ska föda. –Ja.
Knäpp jackan, så du inte fryser.
–Sa ni det till er fru också? –Ja, det sa jag nog hela tiden.
Ni måste ha älskat henne.
–Hurså? –Jag vet inte.
–Hej då, Henri. –Hej då, Constance.
Okej.
–Du får stanna så länge du vill. –Tack.
Han blev mycket glad när han fick höra att du kom in.
Och när såg sin sonson, sa han att han kunde somna in lugnt.
–Hade han mycket ont? –Nej, det tror jag inte.
De återupplivade honom i ambulansen. Antoine föddes samma kväll–
–på samma sjukhus, så Henri fick träffa sitt barnbarn varje morgon.
Han var så lycklig, du skulle ha sett honom. Och han var stolt.
Läkaren förbjöd honom att dricka champagne, men han viftade bort honom.
Och när han hörde om dig ville han skåla igen. Sjuksköterskan blev vansinnig.
En morgon vaknade han helt enkelt inte.
Hur gör ni med lägenheten?
Vi hyr nog ut den till studenter.
Men så länge du är här, får du bo här. Så ville pappa ha det.
Ja, jag stannar nog ett tag.
Jag ska inte flytta till London nu, för jag kom inte in.
Fan också...
Jag föll på mållinjen. Det var nära.
Jag valde att ljuga för Henri för att han mådde redan dåligt.
Det förstår jag.
–Hur gör du nu, då? –Jag söker igen nästa år.
–Jag ger inte upp. –Härligt att höra.
Henri bad mig ge dig det här brevet om han "gick och dog", som han sa.
Valérie och jag kommer på lördag, så du får träffa Antoine.
–Ja, det vill jag gärna göra. –Då ses vi på lördag.
Kära Constance.
Jag skriver till dig i händelse av att vi inte träffas igen.
Läkaren har låtit mig förstå att det är högst sannolikt.
Vilka klåpare!
Jag ska fatta mig kort. Jag vill bara ge dig ett par goda råd.
Gå inte naken när du har gäster hemma–
–drick inte för mycket, och lyssna inte på din far.
Du får mina tofflor, som du ju ändå tog hela tiden.
Pianot också. Jag vill att du har det. Paul är underrättad.
Jag är stolt över att du gjorde antagningsprovet–
–och jag är stolt över att vara farfar.
När du kommer hem får du träffa Antoine. Han är helt fantastisk–
–men med den mamman är det osäkert hur det är ställt med hjärncellerna.
Constance, tvärtemot vad jag alltid har trott–
–handlar livet inte om huruvida man lyckas eller misslyckas.
Nej, jag tror att det finns viktigare saker.
Bara en sak till:
Se till så att du inte fryser.
Översättning: Martina Nordkvist www. undertext. se